ROMANOVI
Obrada by: www.exyusubs.com
Šta? -Slećemo. -O, dobro.
Jesi li ti uopšte spavala?
Jesi li popunio formulare? -Misliš u poslednjih 16 časova?
Da.
Hoćemo li tu sleteti?
Mora da to rade sve vreme.
"Pasoška kontrola"
Šta se dešava? Nisam dužna to da radim.
Ne dirajte me. Pokazala sam vam sve svoje dokumente.
Platila sam i više nikom ništa neću plaćati. Jasno?
Zapamti, bez smejanja.
Vladivostok, 2008.
Kako je Oksana? -Oksana je dobro.
Mislite dobro je ili je baš dobro?
U selu se veoma dobro osećala, ali kad su je prebacili ovamo
razbolela se. -Šta joj je?
Ne brinite. Sad kad ste vi ovde biće dobro.
Gde smo? -Doneli ste novac?
Koliko? -To je dobro.
Ako budete imali potrebu kasnije možete još da zamenite.
"Samoposluga"
Trebaće vam voda za piće i pranje zuba i možda želite neke grickalice.
Čekaću vas kraj kase.
Amerikanac.
Lažni Oreo ili lažni biskviti? -Dođavola, samo uzmi nešto.
Bože. Je li to mačka?
Niste kupili baš mnogo. -O, nismo gladni.
Ne radite to više. -Nismo znali.
Možemo da se vratimo unutra. -Ne. "Prekratite ulibatsja".
To znači "prestanite da se smejete". Ljudi će pomisliti da ste ludak.
Možda smo ovde trebali da zamenimo novac. -Vidi to.
Vidi to. -Ne okreći se.
Kako onda mogu da vidim?
Svuda su.
Znači, naći ćemo se tamo sutra ujutro, tačno u 08,00.
Hoćete li nam vratiti naše pasoše? -Ne. Kasnije. Ne brinite. Svi me znaju.
Ova okolina je bezbedna, ali ne hodajte noću.
Restoran ima veoma dobre blinije. Sad idite i lepo spavajte.
Sutra je veliki dan.
Radi. Ovo je kao naš prvi stan.
Bolje je nego što sam mislio. -Pogledaj ovo.
Soba s pogledom. -Pruga ide preko cele Rusije
i prestaje baš ovde.
Super.
Raspakovaću stvari. Ti možeš da se istuširaš.
Molim te.
I? -Da.
Neću nikako moći da zaspim.
Dobro jutro. Tražli ste da vas probudim. Prijatan dan. -Hvala.
Džo.
Šta? -Sedam je.
Uveče? -Ne, jutro je. Moramo da se spremimo.
O, dođavola. Pogledaj ovo.
Pa, drži zatvorena usta.
O, vruća je!
Šta radiš? Moraš da ostaviš etikete na njima ili su beskorisne.
Tako su rekli. Imaš li sve?
Mislim da imam. Imaš li fasciklu? -Da.
Koliko uzimaš? -Sve. Ne ostavljam ih ovde.
Možeš li?
Kavijar za doručak, a? Ko kaže da te ne kvarim?
Izvinite, možemo li da dobijemo visoku stolicu? Molim vas?
Gledaj ovamo. Svetlo. Da, to je svetlo.
Pogledaj ga.
Tako je lep.
Trebali bi da krenemo.
Dobro jutro. -Dobro jutro. -Dobro jutro.
Znači, očekuju nas u devet. -Sjajno.
Jeste li doneli svoj formular I-600? -Da. Sve je ovde.
Takođe trebam vaš formular I-864, kad budemo išli u konzulat po vizu IR-4,
i kopiju vaše poreske prijave. -A šta je sa I-171H
i potvrdom ambasade? -Da, pobrinućemo se za sve pre no što napustite Rusiju.
Po novom zakonu ona će biti američki državljanin u trenutku kad avion sleti.
Je li vam hladno, Anka? -Ne, odlično sam.
Pogledajte ovo. Sunce sija baš za vas.
Svi nose bunde. -To je sa svrhom, ne samo radi mode.
Možda treba da ti nabavimo jednu.
Kako je ona, Elena? -Zvala sam jutros.
Oseća se mnogo bolje. Bila je samo mala prehlada. Rusi su otporni.
Ima mnogo mornara. -Za mlade muškarce ovde postoje dve opcije:
vojska i... a, evo nas.
Treba mi I-600.
Ne, vi čekajte ovde. Ostaviću upaljeno grejanje.
Treba mi kafa, šal i dve čokolade.
Sačuvajte jednu za mene.
Dobro si? -U njihovim smo rukama. -Da.
U njihovim rukama punim čokolade.
Prava nervoza. -Da.
Mogu samo reći da je lepo što ne vozim.
Držite ih na sigurnom mestu. Trebaće vam za sud.
Džo.
Direktorka vas očekuje. Skinite svoje kapute.
Ovo je direktorka dečijeg doma, gospođa Fedunova.
Gospođo Fedunova, ovo su Džo i Anka Garner. -Zdravo.
Drago nam je što smo vas upoznali. Jako smo uzbuđeni što smo ovde.
Sad treba da date odeću koju ste doneli. -O, naravno.
Nadam se da nije za pogrešnu sezonu. Bilo je toplo kad smo pošli.
U prodavnicama imaju samo letnje stvari.
A bankovni ček? -O, da. Da.
Gradska banka. Dobro.
O, dobro. -Molim vas sedite.
Gospođi Fedunovoj je veoma drago da vas vidi.
Bila je u Los Anđelesu i posetila Univerzal studio.
Džo, vi tamo radite, zar ne? -Da. Ali ne... u tematskom parku.
Džo je u studijskoj operativi.
On obezbeđuje da sve ide glatko.
A vi gospođo Garner imate rusko poreklo. -Iz prošlosti.
Ali, znate, to mi je važno.
Da, znate ona je u stvari Romanov. -O, Džo...
Znate, oni su sveti. Pomogli su mnogim ljudima za vreme Prvog rata.
Pričali su nam o tome u školi. Bile su medicinske sestre.
Čula sam to. Ali oni su samo jedan od razloga što smo ovde.
Gospođa Fedunova kaže da je to divan razlog.
Ovo je za vas. -O, nema na čemu.
Možemo li sad da je vidimo?
Sad čekamo.
Tu je kafa i čaj za vas. -O, hvala.
Pitam se ko je to.
Hajde.
Vaše godine čekanja su završene.
O, moj Bože. To je ona.
Zdravo, Oksana.
Tako si mala. -Divna je, zar ne?
Šta? -Vidite kako joj je lepo s vama?
Čak i ne plače.
Zdravo... a, ovo je tvoja ruka. -Dođite.
Ovo je vaše vreme. Sačekaću napolju da vas ne uznemiravam.
Razgovarajte i igrajte se s njom, skinite joj odeću.
Uradite sve kako želite. -U redu.
O, moj Bože. Savršena je. Daj mi.
Izvoli. O, Oksana. Zdravo.
O... znači trebali bi da joj skinemo odeću?
Pretpostavljam samo da se uverimo da je sve na svom mestu.
Zar nije tako? -Isuse.
Siguran sam da je savršeno dobro.
Elena je rekla da je bila bolesna, pa...
U redu, izvoli. Evo. Dobro. Dobro.
Dobro.
O, moj Bože. Zdravo, lepotice. -Zdravo, dušo.
Zdravo. -Vidi šta imam.
Vidi šta tata ima. -Tata. -Da. A?
Možda joj se to ne sviđa. -Zdravo. -Šta još da uradimo...
Imamo li lopticu? Aha!
Tako je tiha. -Verovatno je isprepadana.
Da. O, vidi šta smo ti doneli.
To je pčelica. -Vidi. To je pčelica.
Šta je to? A?
Pa, trebamo li? -Da, valjda.
U redu. Izvoli.
Žao mi je. -U redu je.
Tako je hladna. -Da. -Žao mi je. -U redu. Evo.
Šta misliš da je to? -Verovatno osip od pelena.
Da. Izvini.
U redu je. -Da. Ovo. Da. Evo.
Evo. Vidi. -Vidiš li? Je li to zvečka?
Vidiš li ove loptice? A? -Je li to mala zvečka?
Jeste li srećni? -Naravno. Samo smo malo unezvereni.
Ej. -Zdravo! Ćao, ćao! Ćao!
Zdravo, američka mama i tata! -O, zdravo.
Pijanica. Pijanica. -Zoja.
Pozdravite se za sad.
Ćao.
Šta je rekla? -O, uzbuđeni su jer znaju da su mama i tata ovde.
Sve je u redu, da? -Da. -Odlično.
Šta je ta mala devojčica govorila? Pi-ja-ni-ca?
O, to znači "roditelji".
Ona misli da Oksana liči na vas.
Zašto nije usvojena? -Ko? Zoja? -Da.
Tako je lepa. -Da. To je vrlo tužno.
Roditelji mnoge dece su siromašni i ne mogu sebi priuštiti da ih zadrže,
pa ih ostavljaju i planiraju da ih kasnije uzmu. -Ali šta ako ih usvoje?
Ne mogu. Roditelji moraju da potpišu papir da to odobravaju,
a oni neće. Nadaju se, nisu realni.
Ali šta će onda biti s njom? -Ići će u školu kao i druga deca, do 16. godine.
Onda će, nadamo se završiti neki zanat. Konobarica, sekretarica.
A ako ne, biće na ulici kao i ostale,
a onda ćemo uzeti njihove bebe. -To je užasno.
Još osećate tugu u sred ove sreće. Vi ste stvarno Ruskinja.
Morate misliti o Oksani i kako je savršena. Divna je, zar ne?
Da, jeste. Samo...
na videu koji ste nam poslali delovala je tako živahno. A danas...
Morate biti strpljivi. Ponekad se povezivanje ne dešava odmah.
Sve će se srediti. Obećavam.
Elena, znate li išta o Oksaninoj biološkoj majci?
Ima 17 godina. Iz malog sela je u Primorskom kraju.
To je pet sati odavde. Vrlo je siromašna.
Ljudi tamo nemaju ništa. -Jeste li je upoznali? -Da.
Veoma je lepa. Mislim da će Oksana ličiti na nju.
Zašto je odbacila?
Mislim da su joj se previše sviđali muškarci. Dala je bebu svojoj baki,
ali baka je hendikepirana. -Hendikepirana?
Previše je stara. Umorna. Nije mogla da brine o Oksani.
Tako da je ona sad vaša. Kakva sreća.
Vrlo lepo. Savršeno je.
Gospođo Garner, pošto se u Rusiji žena smatra primarnim starateljem,
sudija vam sutra može postaviti neka pitanja. Ali možda neće.
Svaki sudija je različit. -Kakva pitanja?
Ništa teško. Gde radite, jeste li otplatili kuću?
Imate li zdravstveno osiguranje? Zašto usvajate ovo dete?
Takve stvari. Ali nikad nemojte da lažete.
I nikad ne govorite da usvajate dete iz Rusije jer je to lakše.
Umesto toga treba da kažete kako volite ruski narod i kulturu.
Govorite o vašim precima. Ili o doktoru Živagu.
U redu? Vrlo dobro. Idem sad.
Zadržaću papire i napraviti kopije, za svaki slučaj.
Ako želite, rado ću vam pokazati grad.
Ima veoma lepa statua Jula Brinera i kuća u kojoj je rođen.
Hvala, ali mislim da smo sad malo umorni od leta
da bi prihvatili vašu ponudu. -Razumem.
Večeras ćemo na večeru. Znam kineski restoran koji će vam se svideti.
O, voleli bismo to. -Dobro. Pokušajte da se odmorite.
Skoro smo završili. Ako želite da pođete u šetnju
treba da idete sad, pre nego što padne mrak. -Da, mislim
da ćemo gore da se malo odmorimo. -O, samo izvolite.
Svratiću do biznis centra i odgovoriti na par mejlova.
O, u redu. -Vrlo dobro.
Vidimo se večeras. -U redu.
Drži. -Dobro. U redu, ćao.
Radi li ovaj? -Ne znam. Završavam za minut.
Moram poslati mejlove ljudima kod kuće da znaju da smo živi.
Moj muž i ja videli smo vas jutros u restoranu. Ja sam Anka.
Patriša. -Vaš mališan je apsolutno neodoljiv.
Te oči. -Je li?
Stvarno smo imali sreće. Trenutno spava s bakom na spratu.
Ne znam ko je od nas više iscrpljen.
Danas smo se prvi put sreli s našom malom devojčicom. -Divno.
Koliko je stara? -Šest meseci.
Pa, pružite joj dom što pre možete.
Ubija me pomisao na to kroz šta su ta deca prošla.
Je li vaš sin... je li on...
je li bio bolestan kad ste ga prvi put videli? -Nije.
Ali na butinama je imao opekotine od cigareta. Možete li zamisliti?
Užasno je vrisnuo kad nas je prvi put video. Ne mogu da ga krivim.
Potpuni stranci govorili su mu nepoznatim jezikom.
Verovatno sam mu čudno mirisala. I on je meni čudno mirisao.
Odvojili smo ga od svega što zna. Ne možete zamisliti kako je to užasno.
Naša ćerka uopšte nije plakala. Čak ni kad smo... joj skinuli odeću,
što je bilo čudno za početak. Ali ima taj... užasan osip.
Svi ga imaju. Ovde ima mnogo dobronamernih ljudi,
ali ne mogu da posvete pažnju tolikoj deci. Ne onako kako ćete vi.
Svi stalno pričaju kako smo divni što radimo ovo,
ali istina je da smo mi blagosloveni.
Sve što smo hteli bilo je dete i dobili smo ga.
Istina je.
Ali mislim, i oni imaju sreće. Mislim, ovo mesto?
Volela bih da jednog dana svojoj ćerki kažem odakle je, ali... -Da.
Šta ima da se kaže?
Alo? Da, budan sam.
U redu. Aha. Brzo silazim.
Doneću ti kaput. Da.
Ej. -Ej. Ovo je moj muž, Džo.
Drago mi je. -Patriša. To je moja mama, Barb.
Zdravo. A to je njen mališan, Ostin.
Ej, Ostine. -Hajde. Kaži zdravo. Zdravo.
Idu na buvljak i kažu da bismo mogli da im se pridružimo.
Mislio sam da nismo trebali nigde da idemo. -Vera će nas odvesti tamo.
Da, ona je verena s Eleninim sinom. -Stvarno? Porodični biznis.
Da, htela sam da uzmem kremu za Oksanin osip.
Da. -O, pridružiće nam se. -Dobro. Treba da idemo. -U redu.
Mama. Hajde.
Znači radite za Elenu. Zar vam neće biti svekrva? Kako to?
Studiram socijalni rad. Mnogo volim decu. Upoznajem divne ljude.
Vežbam svoj engleski. I da, Elena me dobro plaća.
I njen sin ovo radi? -Ne. Dima još studira.
Uči za internet inženjera. Ne žurimo.
Mislim da je gladan. -Vrlo je teško privoleti ga da jede pravu hranu.
Ovde ih sve hrane Bušovim krilima. -Šta je to?
To su delovi piletine koje Amerikanci neće da jedu. SAD im to prodaju ovde.
Sirotišta to prže na svinjskoj masti i hrane decu. Dobro si.
Zovu ih Bušova krila u čast predsednika koji im je to poslao.
On je sjajno. Mislim, u pitanju je samo prehlada. -To ti misliš.
Nikad ne znate šta ćete dobiti ovde. Rekla sam joj to.
Mama, on je dobro. U svakom slučaju, sad je moj.
Šta god da se desi, brinuću o njemu.
Treba da nabavite nošu kao što imaju u sirotištu.
Ne želite da se opet zapusti.
Ovo je ta.
Antibakterijska. Ruska formula, vrlo je efikasna. -Hvala.
Jesam li vam dala dovoljno rubalja? -Aha. Potrudite se da ostanete zajedno.
I pazite na džeparoše. -Vera, šta znači reč
"pi-ja-ni-ca"? "Pi-ja-ni-ca"? Nešto tako?
Pjatnica? To je petak. Ili mislite, pianist?
Ne, ne bih rekla. Možda je više ličilo na "pi-ja-ni-ca".
Vidi ovo. Sad znam zašto su tražili da ostavimo etikete.
Mislite pijanica? -Da. Da. Mislim da je tako.
To znači pijanica. -Kao alokohol? -Da.
To je osoba koja svaki dan uzima previše alkohola.
Moramo da se vratimo. Elena nas vodi na večeru. -Da, u kineski resoran.
Ostaviću vas.
Dobro je, zar ne? -Neverovatno je kako se dobra kineska hrana može dobiti
skoro svuda u svetu. -Aha, Kina je tačno tamo.
O, ne znam. -Slavimo.
Sad ste porodica.
Pa, i za vašu porodicu.
Vaša snaja je divna. -Još mi nije snaja. Skoro.
Pa, svakako vam se divi. Kaže da ste stvorili mnogo srećnih porodica.
Bila je dobra? -Aha. Odvela nas je na buvljak
s tom gej ženom i njenom mamom. -To je nemoguće.
Šta? -Pogrešili ste. Singl žena, da.
Singl muškarci, ne. Homoseksualci nikad ne mogu da usvajaju iz Rusije.
To nije dozvoljeno.
Ej, doneo sam ovo iz hotela.
Pitam se da li biste nam pokazali gde je
Oksana rođena.
Ovo je njeno selo. Ovde.
O, to je odmah kraj Severne Koreje.
Ovo je dečiji dom.
Samo smo radoznali, šta ako njeni roditelju budu želeli da je vrate?
Vi ste njeni roditelji. Ovo nije kao u SAD-u. Jednom kad usvojite Oksanu,
veza s njenim pravim roditeljima zakonski je prekinuta. Zauvek.
A ako se Oksana jednog dana vrati, želeći da ih nađe?
Na vašem mestu, ne bih joj ništa rekla. Kad dođete kući spalite ovu kartu
i zaboravite da ste ikad dolazili u Vladivostok. Ovde nema ništa za nju.
To što radite je divno. Bićete sjajni roditelji
i Oksana će imati čaroban život u Americi.
Nikad se ne osvrćite.
Pijem za vas. Nazdravlje.
Previše sam popio.
Nešto nije u redu s tom bebom. -Mi to ne znamo.
Da, znamo, Džo. Video si. Bila je bezvoljna i tiha.
Ti to ne znaš. Kažu da na ove bebe niko ne pazi.
Nisu kako druge bebe, moraju naučiti da ćute
jer im niko ne posvećuje pažnju. -Nešto nije u redu s tom bebom.
Nešto joj nije u redu s mozgom. Sigurna sam.
Šestomesečna beba trebala bi da brblja,
da se okreće na stomak, igra sa svojim rukama i nogama.
Zapamtila sam taj spisak, tako mnogo puta sam ga pročitala.
Sećaš li se da je doktor rekao da ne treba suditi po tim znakovima,
jer ne znamo šta je istina. Možda je prerano rođena.
Verovatno nije ni stara kako su rekli. Verovatno je zaostala u razvoju.
Džo, znam da si mogao to da kažeš čim si je dodirnuo.
Čak i kad smo joj skinuli odeću beba je samo ležala,
mlitava, opuštenih mišića. To je rekla ona mala devojčica. Pijanica.
To ne znači roditelji, nego pijanica. Ta beba ima fetalni alkoholni sindrom.
Šta? -Da. Pitala sam Veru. Elena nas je slagala.
Zašto bi lagala tako nešto?
Ta mala devojčica je samo htela da bude usvojena. Rekla bi bilo šta.
Nešto nije u redu s tom bebom.
Znam.
Mislim, je li to uopšte ista beba?
Ona koju smo videli na videu, kao mladež na njenom licu.
Sećaš li se? Kraj uha? -Sto puta sam gledao tu traku. To je ista beba.
Ne mogu verovati da smo prešli toliki put i vratićemo se kući praznih ruku.
O čemu govoriš?
O čemu ti govoriš? Nećemo uzeti tu bebu.
I reći ću ti nešto, ako su nas obmanuli hoću nazad mojih 50 hiljada.
Anka, znam da si uznemirena, ali mi ovde nismo kupci.
Došli smo da usvojimo dete bez obzira na sve. -Mi jesmo kupci.
Vidiš tu prokletu Elenu i kako nas tretiraju. Svi ti papiri i formulari?
To je čista trgovina. Možeš da se sakriješ iza koje god vrline želiš.
Ma hajde. -Došli smo ovamo da uzmemo zdravu bebu,
a oni su nam dali tu bebu. Osećam se užasno, jer je užasno
šta će se desiti toj bebi, ali to nije ono za šta sam platila.
Anka, ne krijem se ni iza kakve vrline, kao ni ti.
Složili smo se da želimo bebu, da ćemo uraditi sve da je dobijemo
i da ćemo uzeti sve što nam Bog da. -Bog?
Bog nam je rekao da uzmemo svaki novčić koji smo imali
i da jurimo nešto što ne postoji.
Bog je odlučio da tvoj rođak Kevin treba da ima šestoro dece,
a nema čak ni prokleti posao, i još je u bendu.
Vozač je limuzine, na drogama je i ima šestoro dece. Bog je tako odlučio.
Vozač limozine je posao. I Kevin je dobar. -Poenta nije u tome!
Znači nikad se nisi složila sa mnom o uzimanju bebe?
Rekla si to, ali nisi tako mislila. -Sam si to rekao.
Nisam mislila da će se to stvarno desiti. Nisam bila ni kvalifikovana
da to odmerim. Ali sad mogu da ti kažem - ne.
Mislim, želiš li da budeš kremiran ili sahranjen? Vidiš?
To je hipotetičko pitanje. Ne možeš na to odmah da odgovoriš,
ali znaću šta da radim kad umreš. -Ali šta je s onim što ja želim?
Želiš da brineš o zaostaloj osobi do kraja svog života?
I to ako bude živela. -Onda... zašto uopšte ovo radimo?
Mislim, šta si mislila da će biti? To je odgovornost,
i nije lako ni sa zdravom bebom.
Jer sam dosta žrtvovala, Džo. Dosta je.
Mislim, sećam se samo tucanja i nadanja.
Zatim knjiga i termometara, a onda vantelesne oplodnje.
Svake vantelesne oplodnje, osiguravajuće kompanije, hormoni.
Sve te nade i sve te bede.
Svakog dolara, svakog dodatnog posla, bez kuće, bez odmora.
Ponovnog traženja novca od mojih roditelja.
Punili smo kadu 15 godina,
a onda smo došli ovde i ona je prazna.
Znam. Bio sam tamo. -Da. Bio si tamo, ali nisi ubrizgavao konjsku mokraću
u svoje vene i primao hormone uz mogući rak jajnika i ranu menopauzu.
Znaš, uradio bih bilo šta, i sada bih.
Znam. -I ja to želim.
Zato ne razumem zašto ovako govoriš. -Jer se osećam prevareno.
Džo, ne mogu da brinem o bebi s posebnim potrebama. Žao mi je.
Ali jednostavno nisam stvorena za to.
Znači, da si bila u stanju da jednom održiš trudnoću
i da smo uradili amniocentezu, šta bi uradila
da su rezultati pokazali Daunov sindrom? -Ne bih je rodila.
Pa, ja ti to ne bih dozvolio. -Ne bi mi dozvolio?
To ne bi bila tvoja odluka. -O, znači sad nemam pravo glasa?
Ja sam samo socijalni savetnik kao Elena?
Ovo je u vezi naše budućnosti, a ta beba nema budućnost.
Nisam ja kriva što ne možeš da živiš sa svojom predstavom
da bolesno dete, ostatak svog kratkog života treba da provede ovde.
Izvini. Meni nije nikakvo zadovoljstvo da budem mučenik kao ti.
Znaš šta mislim? Mislim da te je bio stid.
I mislim da te je sve vreme bilo sramota.
A sad smo došli na kraj zemlje da bi ti mogao da
nađeš način da dođeš do nekog deteta kojim bi impresionirao svet.
To je bila tvoja snobovska ideja o tome kako izgleda porodica.
O čemu govoriš? -Šta radimo ovde? U Rusiji?
Ako to nismo mogli sami, samo sam htela nekog iz naše genetske baze.
Romanovi čak nisu ni bili Rusi. Bili su Nemci, znaš to.
Ovde smo jer nisi htela crnu bebu.
Jer smo to mogli da rešimo još u LA. Zdrava, lepa deca.
Glupost. Ovde smo jer ti nisi želeo nekog
da ti posle 10 godina pokuca na vrata i traži nazad svoje dete.
Ne izdiži se iznad drugih. -Samo sam želeo bebu koja će biti naša.
Nije mi bilo važno kakvu bebu, samo da bude naša.
Što me teraš da se osećam kao govno? -Jer si mi lagala.
Ne, nisam, Džo. Bila sam savršeno jasna.
Jedino što sam slagala kad smo se venčali,
je što sam rekla da ćemo zajedno imati decu.
A onda se ispostavilo da ja nemogu, a ti možeš.
I veruj mi, kunem se da nisam znala. -O, ne moraš to da radiš.
Ne moraš da se ponašaš kao svetac i prizivaš Boga kad znam da nisi iskren.
Niko ne bi izabrao tu bebu.
Pogledaj moju nećaku Viktoriju. Toj bebi je dijagnostikovana hemofilija
i sad provodi svoj život po klinikama
širom sveta, pokušavajući da ga spasi.
Brak joj se raspao zbog toga. A oni su bogati, Džo.
Pa? Misliš da bi ga ona menjala?
Da. Mislim da se svaki dan moli za to. -O, Bože.
Nikad nisam znao da si takav pesimista. Mislim, to je beba.
Tvoja majka voli samo dečake.
Siguran sam da bi te zamenila samo da je mogla. Ali pogodi šta.
Ti ne moraš da biraš, ovo nije šoping putovanje.
Da, jeste. -O, zato što misliš da imaš pravo.
Stalo stavljaš cenu na ovo. -Da. Postoji cena za to. 50.000 dolara.
I to mi daje pravo da biram.
Grešiš. Nema nikakve garancije za bilo šta od toga.
To je igra sudbine. A jedino što je sigurno je,
da je onog minuta kad su bebu stavili u naše ruke,
ona postala naše dete, bez obzira na sve. -To je suludo.
Bez nas ona nema nikakve šanse. -To kaže čovek koga je napustio otac.
Tako je. Tačno znam kakav je osećaj biti napušten.
Dogovorili smo se da uzmemo dete bez obzira na sve.
Tako si prokleto pravedan po svom ubeđenju.
Pogodi šta. Ne želim da odgajam to dete samo da bih ga gledala kako pati
svakog dana svog života, koji će ako Bog da biti kratak.
Šta je?
Ne mogu to da verujem. -Znam.
To je užasna situacija. -Ne.
Ne mogu verovati da nisam znao da si takva.
Svi su ovakvi.
Sve to vreme proveli smo razgovarajući o porodici.
Volim te.
Znam. Ali ako smo proveli sve ove godine zajedno u ovom
i prešli sav ovaj put i ti ne znaš šta mi to znači?
Onda... ne znam. Šta uopšte radimo zajedno?
Ti samo tražiš izgovor da ostaviš bebu ovde i ne osećaš se loše zbog toga.
Ako odemo odavde bez te bebe, ne želim da budem s tobom.
Je li ovamo došao Amerikanac s bradom?
Ne.
Mogu li da dobijem votku... i čašu vode? Flašu vode.
Mogu li vam pomoći? -Ne želim da budem gruba.
Samo... znate, je li to ono što želite?
Da li samo nekog čekate ili su zakazali sastanak?
Želite li društvo? -O, ne.
Ne, valjda sam samo... radoznala.
To je vrlo prosto. Upravo je to što mislite.
To je posao. -Ne, naravno. Ja...
Koliko dugo to radite? -Četiri godine.
Zvuči kao dugo vremena.
Mislim da ću raditi možda još dve, a onda mogu da prestanem.
O, dobro. Pa, mora da vam dobro ide.
Imam plan.
Štedite svoje pare.
Da, to ima smisla.
Kupićete lepu kuću? Ovde?
Želim da odem što dalje odavde.
Vaš engleski je vrlo dobar.
Ej, momče.
Izgubio si se?
Ovde napolju je hladno. Hajde da te uvedem unutra.
Dođi ovamo.
Čekaj, dođi ovamo. Dođi.
Izgledate vrlo lepo. Sudija će biti srećan. Šta vam je još ostalo?
Tri kese kafe i šal. -Trebaće nam sve to.
Čekajte. Stanite.
Šta? Šta je bilo? -Ne znam šta da kažem.
Nemate pojma koliko želim bebu,
koliko smo toga uradili da budemo ovde.
Ali jednostavno... ne mogu.
Ne mogu to da uradim.
Žao mi je.
Šta je ovo? -Ja nisam svetica.
Ja prosto... ne želim da to uradim.
Znam. Jednostavno... ne želim to.
Ne mislite tako. Samo ste nervozni. To se stalno dešava.
Nisam nervozna. Nešto nije u redu s tom bebom.
U stvari, čak nisam ni sigurna da je to ista beba.
Ne znate koliko ste zlobni.
Direktorka je ceo svoj život posvetila brizi o ovoj deci
o kojoj niko ne brine. I njen i moj posao je da se pobrinemo da svi oni
dobiju šansu da nađu dom. -Pa, nisam čak ni sigurna
da će to dete proći lekarski pregled za vizu. -Naravno da će proći.
Samo jednom od hiljadu puta dete nije prošlo i to samo zbog TBC-a.
Oksana nema tuberkulozu. -Ali s Oksanom nešto nije u redu, zar ne?
Zašto je to bitno? Odvešćete je u SAD i vaši doktori
reći će vam šta nije u redu s njom i izlečiće je. Videćete.
Znam šta je ovo. Ne brinite. Sve ću srediti.
Ne. Ne! -Sve što treba je da provodite više vremena s bebom.
Donećemo vam je. Odnećete je u hotel
i igrati se s njom. Bez pritiska. Zameniću vam let.
Ja ću sve da sredim, nema problema. Videćete, sve će biti dobro. -Ne!
Ne. Ne želim više da je vidim. Molim vas.
U redu, stanite! U redu? Dosta. Moja žena je vrlo uznemirena
i ne želim da čujem više nikakve argumente. Rekla je ne.
Ima puno pravo na to.
Odlučili smo i sad idemo kući.
Molim vas. G. Garner, dajte mi priliku da sve objasnim direktorki.
Došlo je do nesporazuma. Treba mi samo jedan minut, molim vas.
I odvešću vas gde god želite. -Dobro. Uradite to brzo.
Imam loš osećaj.
Kako to misliš? -Moramo da idemo. Moramo da odemo odavde.
Kako da to uradimo? Nemamo auto.
Ne znamo čak ni gde smo. Ne možemo pozvati taksi. -Nije me briga.
Zaustavićemo nekog. Koliko para ti je ostalo?
Ne znam. Možda 300? Ali to nije važno. Ne možemo da idemo nigde.
Pasoši su nam u hotelu. -Nije me briga. Zvaćemo ambasadu. -Kako?
Ne govorimo ruski. Čak i ne znamo kako da koristimo telefon.
Ne znaš ove ljude. Ako odmah ne odemo odavde,
vratiće se s pojačanjem i odvešće nas,
i niko nikad neće znati šta nam se desilo.
Džo. -U redu, idemo. -Požuri.
Molim vas. Odlazimo.
Ovo je Katerina.
Stanite. Dajte da napravim fotografiju da se može sećati odakle je.
Ptičica.
Morate da ustanete.
Jeste li vi Džo i Anka Garner iz Los Anđelesa, Kalifornija, SAD?
Jesmo. -Jesmo.
Priznajete li nadležnost ovog suda? -Da. -Da.
Da li pristajete da usvojite... Oksanu Ivanovnu Tjučevu?
Pristajemo. -Pristajemo.
Jeste spremni da uradite sve što treba da ispunite njene medicinske potrebe?
Jesmo. -Jesmo.
Sudija sad želi da čuje vašu izjavu.
Molim vas. Jedno od vas mora nešto da kaže.
Došli smo u Rusiju, jer...
je moja žena želela da sačuva svoje jedinstveno poreklo.
I nastojaćemo da svakog dana
našoj ćerki govorimo o njenom nasleđu,
snazi...
i istoriji ovog posebnog mesta...
i kako su svi ovde divni,
spremni da pomognu i milosrdni.
Želimo da znate da nam ova beba znači sve.
Ona je ostvarenje našeg sna.
Neće joj ništa nedostajati.
Imaće najbolje obrazovanje,
najbolju zdravstvenu negu... ljubav i podršku
dvoje večno zahvalnih roditelja.
Došli smo u Rusiju kao muž i žena.
Ali zahvaljujući vama...
imamo priliku da se vratimo kući kao porodica.
I zbog toga, vaša visosti, zahvaljujemo vam od sveg srca.
Obrada by: www.exyusubs.com Preveo: Kumek**